- Terorista nije bio problem. - Stvarno?
To je on.
Tvrdite da nije živ?
Terorista je eliminisan.
O, Bože! Pogledajte!
Terorista!
Hvatajte ga!
O, bože.
Najzad!
Sada će svi videti.
To je on!
Puštajte me! Ja sam Kancelar!
Kako se usuđuješ?! Ja sam Kancelar!
Prevarantu!
Vojnici, on je terorista!
- Naređujem vam da pucate! - Lažovu!
- Prevarantu! - Varalico!
- Spremni! - Nišani!
PALI!
Šta će nam uraditi, naplatiti kaznu?
Vrlo važno, mi smo najgledaniji.
Ti si moj menadžer, zato te plaćam.
Zaštiti me.
Trebao sam da ga zaposlim da mi bude majka.
- Ti si lud. - Ili nisam bio dojen.
- Tebi je sve šala? - Samo važne stvari.
- Ako krenu na tebe? - Reći ću ti šta će biti.
Moraću da se izvinjavam, uradim nešto dosadno.
U međuvremenu rejting će nam biti sve veći, budi spokojna.
Gordone?
Brzo, sakri se!
Sad nije smešno, klovnu?
- Imam te.
Znate li zašto ste ovde?
Molim vas.
Optuženi ste za tri ubistva,
uništavanje zgrada, zavereništvo i terorizam,
izdaju i pobunu, kažnjivo smrću straljanjem.
Imate samo jednu šansu da spasite svoju glavu.
Morate nam odati identitet ili gde se nalazi,
čovek zvani V.
Ako pomognete da ga uhapsimo,
bićete odmah pušteni.
Da li ste razumeli?
Moći ćete da se vratite svom životu.
Trebate samo da sarađujete.
Obradite je.
Znam da misliš da je ovo neki trik,
ali nije važno.
To sam ja.
Zovem se Valeri,
mislim da neću dugo živeti, želim nekome ispričati o sebi.
Ovo je jedina autobiografija koju ću napisati i, Bože...
pišem je wc papiru.
Rođena sam 1985 u Notinghemu.
Ne sećam se mnogo, ali se sećam kiše.
Moja baba je imala farmu na Totl Bruku,
i pričala mi je da je Bog u kiši.
Posle osnovne škole sam upisala gimnaziju za devojke.
U njoj sam upoznala svoju prvu devojku.
Zvala se Sara.
Njeni zglobovi,
bili su tako nežni.
Mislila sam da ćemo se voleti zauvek.
Sećam se dam su nam nastavnici govorili
da je to samo faza kroz koju prolazimo.
Sara jeste.
Ja nisam.
2002. godine sam se zaljubila u Kristinu.
Tada sam rekla roditeljima.
Ne bih uspela da me nije držala za ruku.
Otac nije mogao da me pogleda. Rekao mi je da odem.
Majka je ćutala.
Samo sam im rekla istinu. Zar je to loše?
Naša duša je tako mala, ali je sve što imamo.
To nam je zadnji spas.
Ali dok je imamo,
mi smo slobodni.
Prestajemo kad ti kažeš.
- Reci nam gde je. - Ne znam.
Uvek sam znala šta želim u životu.
i 2015. sam glumila u mom filmu "Slane ravnice".
To mi je bila najvažnija uloga, ne zbog karijere,
jer sam tako upoznala Rut.
Kad smo se poljubili,
znala sam da ne želim nikog drugog.
Preselili smo se u mali stan u Londonu.
Na prozoru je gajila Skarlet Karsons,
a stan je mirisao na ruže.
To su mi bile najbolje godine.
Ali rat u Americi je rastao, i napokon došao u London.
Zakon koji je predložio podsekretar Adam Satler,
da se zatvore preostali tuneli je prihvaćen.
Posle toga više nije bilo ruža.
Nizakoga.
Nećeš još dugo.
Crknućeš ovde.
Zašto štitiš nekoga koga boli dupe za tebe?
Sećam se kako su reči počele da se menjaju.
Reči kao "kolateralno" ili "sprovođenje" su postale strašne,
dok su reči "jedinstvo" i "Zakon odanosti" postale jake.
Kako je reč "različit" postala opasna.
I dalje ne razumem,
odakle toliko mržnje.
Odveli su Rut dok je kupovala hranu.
Nikad nisam toliko plakala.
Nije im dugo trebalo za mene.
Čudno je da će moj život nestati u tom strašnom mestu.
Ali tri godine sam imala ruže, i nisam se izvinjavala.
Umreću ovde.
Svaki moj deo će nestati.
Svaki deo...
... sem jednog.
Deo...
Mali je i krhak,
ali najvredniji na svetu.
Ne smemo ga nikad dati ili izgubiti, ili dopustiti da ga oduzmu.
Ko god da si, nadam se da ćeš pobeći odavde.
Da će se svet promeniti, i stvari krenuti na bolje.
Najviše se nadam da ćeš shvatiti šta mislim,
kada ti kažem da iako te ne znam,
iako se nikada nećemo sresti,
smejati se ili plakati zajedno,
ili poljubiti se,
da te volim.
Celim svojim srcem.
Ja volim Tebe.
Valeri.
Ovlašćen sam od strane suda da te obavestim,
da ćeš usled nedostatka saradnje biti pogubljena.
Da li razumete?
- Da. - Da li ćete sarađivati?
- Ne. - U redu.
Odvedite gospođicu Hamond u njenu ćeliju.
Sklopite tim od šest ljudi,
odvedite je iza hemijskog skladišta i ubite.
Vreme je.
Spremna sam.
Treba im bilo kakva informacija.
Daj im bilo šta.
Hvala ti,
ali pre ću umreti iza skladišta.
Više nemaš straha, ti si slobodna.
Šta?
Zdravo, Ivi.
Ti?
- To si bio ti? - Da.
Ovo nije bilo stvarno?
- Da li je Gordon...? - Žao mi je, on je mrtav.
Mislio sam da će ga uhapsiti,
ali kada su pronašli Kuran, pogubili su ga.
Bože.
- Srećom, uhvatio sam te pre njih. - Uhvatio?
Ti si ovo uradio?
Ošišao me?
Mučio si me?
Ti si me mučio!
Zašto?
Želela si život bez straha. Voleo bih da je moglo drugačije,
- ali nije. - Bože moj!
Znam da mi nikad nećeš oprostiti,
ili shvatiti koliko mi je ovo bilo teško.
Svaki dan sam se osećao kako me sada vidiš.
Stalno sam hteo da prekinem.
Ali kad nisi htela da se predaš, znao sam da ne mogu.
Bolesniče! Ti si zlo!
Mogla si da sve prekineš. Mogla si se predati, ali nisi.
- Zašto? - Ostavi me, mrzim te!
Tako je! I ja sam mislio da je mržnja.
To je bilo sve što znam. Stvorila me je i zatvorila
naučila me kako jedem, da pijem i dišem.
Mislio sam da ću umreti od tolike mržnje.
Ali nešto se dogodilo.
Dogodilo se meni kao i tebi.
Umukni! Ne trebaju mi tvoje laži!
Tvoj otac je rekao da umetnici koriste laži da kažu istinu.
Da, napravio sam laž.
Ali kroz nju si našla istinu u sebi.
- Ne. - Istina je ovde i tamo.
Šta si osetila tamo nema veze samnom.
Više ne osećam ništa!
Ne beži od toga, to si radila ceo život.
Ne mogu da dišem.
Astma, kao mala...
Slušaj me, Ivi.
Ovo ti je najvažniji trenutak, predaj mu se.
Odveli si ti roditelje, oduzeli ti brata.
Stavili su te u ćeliju, uzeli ti sve sem života.
Mislila si da je život sve.
Jedino ti je ostao život, ali nije tako.
- Molim te. - Našla si nešto drugo.
Tamo si našla nešto veće od života.
Kad su ti pretili smrću ako ne budeš sarađivala,
rekla si da ćeš pre umreti.
Pogledala si smrt u lice.
Bila si tako smirena.
Seti se kako ti je bilo.
Bože.
Osećala sam...
Da?
Vrti mi se.
Nemam vazduha.
Molim te, hoću napolje.
Tamo je lift, odvešće nas na krov.
Bog je u kiši.
Odlazim.
Ovde imam 872 pesme.
Čuo sam ih sve, ali nikad nisam igrao uz njih.
- Da li si me čuo? - Da.
Ne mogu ostati ovde.
Znam.
Ovde nema zaključanih vrata.
Mislila sam da zadržim ovo,
ali nije u redu, jer si ga ti napisao.
Nisam ja.
Mogu li ti pokazati nešto?
- Ona je stvarna. - Da.
Prelepa je.
- Znao si je? - Ne.
Napisala je pismo pred svoju smrt.
Dao sam ga tebi, kao što je meni dato.
Znači, ovo je istina?
- Da. - Bio si pored nje.
Znači, to je razlog.
Svetiš im se zbog nje,
i zbog tebe. - To me je stvorilo.
Osnovni zakon svemira,
svaka akcija uvek stvara jednaku reakciju.
Tako gledaš na to?
- Kao na jednačinu? - Postupili su monstruozno.
I stvorili su čudovište.
- Znaš li gde ćeš? - Ne.
Pre bih se plašila,
ali ne više, zahvljujući tebi.
Hvala ti.
Zdravo.
Ivi,
mogu li te pitati nešto?
Ako bih to mogao, želeo bih da te ponovo vidim
pre petog.
- Dogovoreno. - Hvala ti.
Kancelaru, znam da niko ne želi da priča o ovome,
ali moramo se pripremiti,
i ne smemo više odlagati.
Dokument pred vama je potvrdilo nekoliko eksperata.
Zaključili su,
da će najverovatniji metod napada,
biti napad iz vazduha.
Dodatni raport je napisan,
koji predviđa napad iz voza kroz tunele oko Pralamenta,
koji su blokirani.
Ko je to napisao?
Inspektor Finč.
Da li imate dokaze koji bi potvrdili vaš zaključak?
Ne, samo osećaj.
Ako je nešto sigurno,
to je da bi vlada pala, oslanjajući se vaš osećaj.
G. Daskomb, nama sada treba
jasna poruka ovom narodu.
Ona mora biti u svim novinama,
na svim radijima i TV stanicama.
Mora se proneti kroz ceo Interlink!
Narod mora shvatiti da se nalazimo na ivici propasti.
Svaki čovek, žena i dete moraju shvatiti da smo pred haosom.
Želim da se svi
sete zašto smo potrebni!
U bivšoj Americi, civilni rat i dalje seje pustoš po zemlji.
Upozoravamo na nestašicu vode, usled slabih kiša.
Ministarstvo najavljuje poskupljenje kupona za vodu.
Policija je uhapsila devet ljudi...
Kakvo je sranje?
Van karantinske zone, novi virus je ubio 27 osoba.
Vlasti su pronašle nove dokaze koji vezuju organizaciju zvanu V,
sa biološkim napadm na SV. Mariju koji se dogodio pre 14. godina.
Prijatelj iz Potkazivača mi je nešto pronašao.
Imamo troje ljudi.
Obaveštajna služba.
Pravi specijalci, svi Kridijevi.
Alen Persi, Robert Kiz, i Vilijam Rokvud.
Dan posle Sv. Marije,
Persi je "popušio" svoju Beretu, Kiz gine u požaru,
a Rokvud nestaje.
Koliko ima slučajnosti, zaboleo me je stomak.
Rokvud.
Odakle mi je po poznato?
Mora da je zaštitio svog fajl u centrali.
Kako je saznao o vama?
Šta da radimo?
Ja sam policajac, moram da znam.
Bio sam na otvaranju, sav sam se naježio.
Kao i sada.
Dovoljno ste blizu.
Nemamo mikrofone.
Žao mi je, ali ljudi kao ja preživljavaju kroz opreznost.
- Znaš neke informacije? - Ne, vi ih već imate.
Svi datumi i imena su ti već u glavi.
Tebi treba priča.
Ona može biti lažna.
To procenite vi.
Naša priča počinje kao i sve druge,
sa mladim političarem.
Veoma je relegiozan, i član je Konzervativne stranke.
Tvrdoglav je, i ne poštuje političku proceduru.
Povećava svoju moć i fanatizam,
a pristalice su sve agresivnije.
Njegova partija pokreće program u ime sigurnosti nacije.
Mislilo da je istraživanje biološkog oružija,
koje se nastavlja bez obzira na cenu.
Međutim, pravi cilj je moć.
Sveokupna dominacija.
Projekat se nasilno prekida.
Trud ti ljudi ipak nije uzaludan,
dobija se nov način ratovanja iz krvi njihovih žrtava.
Zamisli najužasniji virus,
i samo ti da imaš lek.
Ako ti treba moć, kako ga upotrebiti?
Kad mi o vuku, a on vrata.
Ovo je čovek bez savesti,
kome cilj opravdava sredstva.
i on predlaže ne napadaju neprijatelje države,
već samu državu.
Tri mete su izabrane da se poveća dejstvo.
Škola, metro, i pogon za preradu vode.
Za par nedelja nekoliko stotina umire.
Tri Vode su zaražene.
Vlasti pokušavaju da kontrolišu njen smrtonosti napredak.
Veliki talas uništenja u podzemlju.
Pojačani medijima strah i panika se šire,
komadajući zemlju, dok se pravi cilj nije pokazao.
Pre krize u Sv. Mariji,
niko nije mogao da predvidi izbore.
A posle izbora, čudo.
Neki misle da je to intervecija Boga.
Ali, famaceutske kompanije kontrolisane od strane nekih članova,
napravile od njih bogataše.
Godinu dana kasnije, par ekstremista su osuđeni i pogubljeni,
a sagrađen je spomenik, koji je posvećen žrtvama.
Ali krajnji genijalni produkt, je bio strah.
Strah je bio najbolje oružije vlade.
Zbog straha, naš političar je na kraju postavljen
na mesto Visokog Kancelara.
Ostalo je istorija.
- Možeš li to dokazati? - Šta misliš, zašto sam živ?
Želeo bih da vam ponudimo policijsku zaštitu.
Nisam ni sumnjao.
Ako hoćeš taj snimak, radićeš kako ja kažem.
Stavi Kridija pod prismotru.
Ako ne uspe da se počeše a da ti ne znaš,
ja ću te naći.
Do tada, zdravo.
Rokvude,
zašto nisi reagovao?
Šta si čekao?
Vas, inspektore.
Čekao sam vas.
Šta radi u mraku?
Odvratni Kridi, ne želim da znam.
Satler vam niše ne veruje, zar ne?
A oboje znamo zašto.
Kad raznesem Parlamant,
neko će da plati, neko mora biti žrtva.
A ko će to biti?
Vi, Kridi.
Čovek vaše pameti to zna.
Neko kao vi već ima plan.
Taj plan je razlog njegovog nepoverenja.
Zato ste pod nadzorom,
zidovi imaju uši i oči,
i snimaju ti razgovore. - Sereš.
Čovek kao vi zna da je to tačno.
- Šta hoćeš? - Satlera.
Hajde Kridi, znali ste da će doći do ovoga.
Da će jednog dana biti on ili ti.
Zato Satler živi pod zemljom zbog navodne sigurnosti,
a nekoliko tvojih ljudi su blizu njega,
ljudi od poverenja. Samo treba da im narediš.
- Šta ja imam od toga? - Mene.
Ako se slažeš, stavi X na tvoja vrata.
Zašto bi ti verovao?
Jer ćeš me samo tako zaustaviti.
Nije te pobedio moj mač, nego tvoja prošlost.
Možemo li gore?
Nađite svoje drvo.
Pratimo Kridija već nedeljama,
a još ništa. Šta li čeka?
Da? Za vas je.
- Da? - Inspector Finč?
- Na telefonu. - Ovde Kapetan Klark,
iz 137. stanice u Sautendu.
- Našli smo ga. - Koga?
Vilijama Rokvuda, tražili ste ga.
Video sam vaš izveštaj, i pregledao sve leševe.
Našao sam ga, zubni dosije se poklapa.
Ribari su ga našli na reci, nije identifikovan do sada.
- Rokvud je mrtav? - Naravno, već 20 godina.
Prokletstvo!
Skot je mirno sedeo,
i hranio me govnima, a ja sam ih jeo!
Šta sada da radimo?
Ono što smo trebali.
Da ga nađemo.
Svaki dan, gospodo.
Svaki dan nas bliži novembru.
I svaki njegov dan na slobodi,
je još jedan poraz.
347 dana, gospodo.
347 poraza!
Nemamo dovoljno ljudi...
Zakopani smo tvojom nesposobnošću, Kridi!
Ja ću.
- Erik Finč? - Da.
Jebem ti.
Koliko ih je prošlo?
Za sada osam vagona.
- Nekoliko stotina hiljada. - Isuse.
Svako uhvaćen sa maskom, mora biti uhapšen!
Daj pare! Daj jebene pare!
Pod opsadom smo, ceo grad je poludeo.
- On baš to i želi. - Šta?
- Anarhija! - Haos.
Kridi, odgovaraćete lično zbog ove situacije.
Problem je što nas on poznaje bolje od nas.
Zato sam sinoć bio u Larkhilu.
- To je van karantina. - Morao sam da vidim.
Nema mnogo ostataka.
Ali kad sam došao tamo, osećao sam se čudno.
Odjednom sam osetio da je sve ovo povezano.
Kao prikazanje...
Veliki lanac događaja što se prostire pre Larkhila.
Kao da sam mogao da vidim sve što se dogodilo,
i sve što će se dogoditi.
Hej, ti!
Kao savršen šablon koji se prostire ispred mene,
i shvatio sam da smo svi deo njega,
i uhvaćeni u njemu.
Znaš šta će se dogoditi?
Ne, samo imam osećaj.
Ali mogu da pogodim.
U tom haosu neko će napravili glupost.
A kad se to dogodi,
nastaće pakao.
Demonstranti su uhapšeni u Brikstonu.
Satler će biti primoran da radi šta najbolje zna.
A tada on samo treba da održi obećanje.
A onda...
Danas je tvoje veče.
Da li si spreman?
Da li smo mi spremni?
Nedostaje mi je ova pesma.
Nisam mislio da ćeš doći.
Obećala sam.
Izgledaš dobro.
Hvala.
Mogu li pitati kako si izbegla njihovu pažnju?
Lažna lična karta pali bolje od maske.
Moram priznati, svaki put kada sam čuo sirenu, zabrinuo sam se.
I ja sam se malo brinula.
Ali jednog dana u prodavnici,
iza mene je stala koleginica iz BTN-a.
Toliko sam se zabrinula, da sam ispustila novac.
Ona ga je pokupila,
i dodala mi.
Pogledala me pravo u oči,
i nije me prepoznala.
Šta kod da si mi uradio, upalilo je bolje nego što sam mislila.
Imam poklon za tebe,
ali pre nego što ti ga dam, zamilio bih te nešto.
Da li bi plesala samnom?
Sada? Na veče tvoje revolucije?
Revolucija bez plesa nije vredna.
Volela bih.
Večeras ću tim ljudima govoriti licem u lice,
i objasniti im stanje stvari.
Sigurnost nacije zavisi od potpune poslušnosti.
Večeras, svaki demonstrant kolovođa ili pobunjenik,
biće kažnjen za primer!
Kancelaru, postoji stvar za koju se nismo pokrili.
Koja stvar?
- Ako terorista uspe... - Neće.
Znam da je mala šansa, ali ako uspe...
Ako uspe i nešto se dogodi onoj zgradi,
jedina stvar koja će se promeniti,
je da ću ujutro umesto novina,
čitati Kridijevu ostavku!
Bio si vredan, veoma su uplašeni.
Satler će se obratiti narodu.
Skoro je vreme.
Maske su bile odlične.
Čudno kako te sada vidim svugde.
"Sakri ono što jesam i budi mi pomoćnik,
da se prerušim u nameru moju."
- Dvanesta Noć? - Viola.
- Ne razumem. - Šta?
Kako možeš biti najvažnija stvar koja mi se dogodila,
a ne znam ništa o tebi.
Ne znam gde si se rodio, ko su ti bili roditelji,
da li imaš braću i sestre.
Ne znam ni kako izgledaš.
Ivi,
postoji lice ispod ove maske,
ali to nisam ja.
Nisam to lice, kao ni mišići ispod njega,
ili kosti ispod njih.
Shvatam.
Hvala ti.
Nemamo mnogo vremena.
Moram ti nešto dati.
Prošao sam pored Parlamenta.
Nikad nisam video tako nešto. Tenkovi, artiljerija, pešadija.
Nadam se da se niko neće pojaviti.
Ako se pojave, šta će se desiti?
Šta se obično dogodi kada goloruki ljudi,
stanu ispred naoružanih.
Skreni ovde.
Kontrolišemo ovo nedeljama. Misliš da ćeš ga naći?
Inspektore,
sve se izjalovilo, zar ne?
Metro? Mislila sam da je zatvoren.
Bio je.
Trebalo mi je 10 godina da ga popravim.
Da ti pokažem.
Ove šine idu do Parlamenta.
Da.
Znači, dogodiće se?
Ako ti to želiš.
- Šta? - Ovo je moj poklon tebi.
Sve što imam, moj dom i knjige, galerija, i ovaj voz.
Stavljam ih u tvoje ruke.
Još jedan trik?
Nema trikova, nema laži.
Samo istina.
Istina je da sam zbog tebe shvatio da nisam u pravu,
odluka da se povuče poluga, više nije moja.
- Zašto? - Ovaj svet,
čiji sam ja deo, mora nestati večeras.
Sutra će nastati novi svet,
koji će drugi oblikovati, taj izbor pripada njima.
Gde ideš?
Došlo je vreme da upoznam svog stvaraoca,
i zahvalim mu se.
Čekaj! Ne moraš to da radiš.
Ostavi sve, možemo zajedno da odemo.
Ne, bila si u pravu u vezi mene.
Mene ne čeka nijedno drvo.
Sve što želim i zaslužujem, je na kraju tog tunela.
To nije istina.
Ne mogu.
Moji prijatelji,
večeras naša zemlja
za koju se borimo,
i sve ono što volimo,
je u velikoj opasnosti.
Sve je čisto.
Ovaj strašan i neviđen napad na našu sigurnost,
neće ostati nebranjen,
Gde je?
ili nekažnjen.
Dinar za Gaja.
Naš neprijatelj je nezajažljv, i gleda da nas podeli
i uništi temelj naše velike nacije.
Ja sam se držao dogovora, a ti?
Dovedite ga.
Večeras moramo biti staloženi,
moramo biti odlučni.
Iznad svega, moramo biti ujedinjeni.
Ko večeras bude uhvaćen za vreme policijskog časa,
biće osumnjičen kao saradnik neprijatelja,
i optužen kao terorista, bez protekcije ili zaštite.
Želim da mu vidim lice.
Dajem vam moju reč,
da će pravda biti brza,
pravedna,
i bez milosti.
Bože, ne.
Konačno se srećemo.
Imam nešto se tebe.
Oproštajni poklon.
Za sve što si uradio ili mogao da uradiš,
i ono što si ostavio.
Zbogom, Kancelaru.
Kridi?
Odvratno.
Pošto je ovo gotovo,
da vidimo tvoje lice.
Skini masku.
Ne.
Prkosan do kraja!
Nećeš plakati kao on? Ti se ne bojiš smrti.
Ti si kao ja.
Jedina zajednička stvar, je da ćemo oboje umreti.
Kako to misliš da izvedeš?
Mojim rukama na tvom vratu.
Sereš!
Šta ćeš uraditi?
Pregledali smo sve, nemaš ništa.
Ništa sem noževa i karate gluposti.
Mi imamo pištolje.
Vi imate metkove, i nadu kada se istroše,
da neću biti na nogama jer ako niste u pravu,
bićete mrtvi pre nego što ih ponovo napunite.
Nemoguće!
Ubite ga.
Moj red.
Umri!
Zašto ne umireš?!
Zašto ne umireš?
Ispod ove maske ima više od mesa.
Ispod ove maske je ideja, g. Kridi.
A ideje su neprobojne.
Ovde sektor 1, Beli Dvor je obezbeđen.
Ovde General Ekrojd,
komunikacija je najvažnija.
Ne želim nikakva sranja.
Bože, moramo zaustaviti krvarenje.
Nemoj. Gotov sam, i drago mi je.
Ne pričaj tako.
Rekao sam ti jedino istinu.
20 godina sam živeo za ovaj dan.
Ništa drugo nije bilo važno,
dok nisam upoznao tebe,
i sve sve promenilo.
Zavoleo sam te,
kako nisam mislio da mogu.
Ne dam ti da umreš.
To bi bila najlepša stvar,
koju bi mi mogla dati.
Senzori hvataju kretanje na Trafalgar Skveru.
Ovo je sektor 1, vidimo neprijatelja.
Stani.
Ti si Ivi Hamond?
Gotovo je?
Ne još.
Stani, skloni ruku sa poluge.
Ne.
Neprijatelj se kreće, tražim naređenja.
- Šta da radimo? - Komanda se ne javlja,
ni komesar Kridi,
ni Kancelar.
Zašto ovo radiš?
- Jer je bio u pravu. - U vezi čega?
Ovoj zemlji treba više od zgrade. Treba joj nada.
Prokletstvo! Obustavi, obustavi!
Isuse moj Hriste.
Vreme je.
Recite mi,
volite li muziku?
Ovu muziku?
Da.
Njegovu muziku.
Ko bio on?
On je Edmond Dantes.
I bio je moj otac,
i majka,
moj brat,
moj prijatelj.
Bio je vi,
i ja.
Bio je svi mi.
Niko neće zaboraviti tu noć,
i šta je značila ovoj zemlji.
Ali ja neću zaboraviti čoveka,
i šta je značio meni.
Prevod by Stojnov MMVI godina.